1814. Napoleon tvingas till exil på ön Elba.
Frankrikes kung har återtagit sin tron.
Och Sharpe har återvänt till England.
Jag arbetar som vävare, som många nog vet
Jag har inget att äta och mina handskar är slut
Mina skor är trasiga och strumpor finns inte här
De skulle inte ge en penny för allting jag bär
Vår fromma herde har sagt mig det förr
Vi skulle få det bättre om jag bara höll tyst
Men jag har tigit så länge att jag inte kan andas
Och jag tror i mitt hjärta att de svälter oss till döds
Leta upp änden och sätt den på plats!
- Vad gör du? - Fortsätt arbeta!
- Låt grabben vara i fred! - Många vill ha ditt arbete!
Kriget är slut. Napoleon är besegrad.
Vi har segrat, men vad gör det för skillnad för er?
Ingenting!
Skillnaden är tusentals stackars soldater.
De kommer tillbaka, lika fattiga och desperata som ni!
De vill ha era arbeten. Arbeten i de förbannade fabrikerna.
För löner som inte räcker till kläder eller mat till era barn!
Så ser segern ut, mina vänner.
KUNGLIGA HÄSTGARDET I LONDON
Major Richard Sharpe, prinsen av Wales regemente.
Era order.
Vad menar ni med Yorkshire?
Ni ska föra befäl över ett frivilligt kavalleri.
Jag har saker att göra här. Det kan inte vänta.
Bege er till Yorkshire. Annars blir det Tasmanien med ett fångfartyg.
Där hade ni hamnat om inte era vänner hade ingripit.
Vilka vänner?
Dåliga nyheter?
- Jag ska till det jävla Yorkshire. - Men det är ju dina hemtrakter.
Jag har klarat mig utan Yorkshire i 20 år. Och du ska inte följa med.
Jag kan hjälpa dig till rätta först.
Jag ska tillbaka hit och hitta min fru och mina stulna pengar.
Men du, Pat, ska resa hem.
- Vem slåss man mot i Yorkshire? - Engelsmän, antar jag.
Då var det inte bara dåliga nyheter.
Ingen besöker oss, John. Vi är så ensamma.
Sånt tar tid. Sällskapslivet är lite trögt, och du är ny i stan.
Men du är inte ny här, John. Du kan göra mer för att introducera mig.
- Skäms du för mig? - Tyst nu.
Lady Anne, god morgon.
God morgon, sir. - Mrs Sharpe...
- Vem är er följeslagare? - Greve von Selsnitz.
Lord Rossendale.
Greven vill gärna träffa er make, mrs Sharpe.
Han är också Spanienveteran.
Är major Sharpe hemma?
Major Sharpe har stationerats i norr.
Men ni och greven är välkomna till oss när som helst, Lady Anne.
- Adjö, John. - Anne...
Det är väl bara att kapitulera?
Major Sharpe, välkommen till Yorkshire.
Kapten George Wickham till er tjänst.
Tack, sir. Ni är goda ryttare.
Scarsdalekavalleriet tränar hårt. - Fanjunkare Harper, förmodar jag?
Vi kan eskortera er den sista biten. Det tar 20 minuter till Keighley.
Där kan ni byta om inför middagen med sir Willoughby
- Vi har våra finaste kläder på oss. - Det blir säkert bra.
- Hur visste ni att vi kom nu? - Spanare.
De är mycket viktiga. - Eller hur, major Sharpe?
Är det samma spanare som har följt oss i tre kilometer?
Två på var sida och en framför oss.
Musköt - i eken framför oss.
Jag tar honom.
Ta höger, Pat!
De kom undan. Skogen är för tät.
- Han var väl inte er spanare? - Det var stråtrövare.
Det kryllar av dem här.
Er tid i Yorkshire lär inte bara fyllas av jakt och fiske.
De var inga lyckade stråtrövare - att döma av den här.
En mindre att hänga. Nu rider vi.
Sir Willoughby tycker inte om att vänta.
Sir Willoughby, får jag presentera...
Jag vet vem han är. Sharpe - Englands sämst klädda.
Vad är vitsen med en snygg uniform om man inte är en riktig man?
Sannerligen, sir Willoughby.
Hur lyckas ni vara både artig och oförskämd samtidigt?
- Det måste vara det blåa blodet. - Sannerligen, sir Willoughby.
Touché. Jag hörde att ni haft en skärmytsling redan.
Major Sharpe räddade oss.
Både på gott och ont, Sharpe.
Ta inte illa upp, George.
Skönt att äntligen ha en riktig soldat här. Det skrämmer tjuvarna.
Välkommen till min enkla boning. Jag ångrar att jag byggde den.
Den var dyr att bygga och är ännu dyrare att värma.
Kriget skämde bort dem. Lönerna bara steg. De blev tjocka och lata.
Utbud och efterfrågan. Armén behövde uniformer.
Nu kämpar vi för att överleva. Och då börjar de slåss mot oss!
Har ni hört talas om dem som förstör maskiner?
De förstör maskiner och anlägger bränder.
De ser maskinerna som hot, så de förstör dem.
- Lord Stanwyck har blivit drabbad. - Jag ska nog överlista dem.
Jag har beställt en ångmaskin som gör 60 hästars arbete.
- Konkurrens för dig, Parfitt. - Det är bra. Maskiner är utveckling.
Vi kan tillverka mer och exportera mer.
Välstånd genom utveckling - inte genom att bränna fabriker.
Skydda fabrikerna, Sharpe. Det är ditt jobb.
Och slå till mot avskummet när ni kan.
Er dialekt tyder på att ni är härifrån, Sharpe.
Varifrån? Keighley? Skipton?
Jag vet inte. Jag är föräldralös.
- Be inte om ursäkt för det. - Det gör jag inte.
Det låter bra. Det var ju inte ditt fel.
- Det kunde ha hänt mig också. - Inte nu igen!
Jag talar när jag vill, Percy.
Jag fostrades på gatan, inte av föräldrarna.
Jag sålde skräp från en dragkärra.
När jag var 14 hade jag tolv kärror och mamma fick en av dem.
Och se på mig nu. Jag bor lika stort som en ärta i en pisspotta.
Och du, Richard... En föräldralös pojke som blev major.
Du fick en fransk medalj vid Vittoria. Det kallar jag framgång.
Major Sharpe fick den franska örnen vid Talavera.
Talavera, då. Det gör ingen skillnad för mig.
Så är det inte för mig. Jag förlorade en son vid Talavera.
Han dog av sina skador. Båda benen avskjutna.
Han skrev till mig efter slaget. Han berättade inget om sig själv.
Han berättade om Sharpe.
Han var min ögonsten.
Skål för er, Sharpe.
Tack, sir.
- Jag försöker med hjärter. - Den färgen har du blivit expert på.
- Hur mår mrs Sharpe, förresten? - Hon mår bra.
Major Sharpe blir säkert glad att höra att du tar hand om henne.
Så Sharpe väcker fortfarande ditt intresse?
Det blir intressant att se vad han tänker göra.
Jag har sett hur obeveklig han är när han strävar efter sina mål.
- Vad gör Sharpe uppe i norr? - Han för befäl över ett kavalleri.
Scarsdale-kavalleriet. Värvat av Willoughby Parfitt.
Gatuförsäljaren?
Har han ett eget kavalleri? Högst pretentiöst.
Han friade till mig. Tyvärr kunde jag inte tacka ja.
Annars kunde jag ha haft ett eget kavalleri och gett dig befälet.
Du hade varit mycket tjusigare än Sharpe. Tror du inte det, Johnny?
Jag...
Spader. Jag försöker med spader.
- Vad tycker du om Yorkshire? - De misshandlar engelska språket.
- Vad tycker du om honom? - Han rider som en bonde.
Han klär sig som en bonde, äter som en bonde...
...och slåss om en djävul.
Inget för dig då, va?
Han är råbarkad. Men det är det som behövs.
Han får vara herre på sin egen täppa.
Ben Arnold?
Fanjunkare Harper. Det här är major Sharpe.
Vi tillhör Scarsdales kavalleri och ska inkvarteras här.
En sån tur jag har... Vem betalar för er?
- Kung George av England. - Den galne eller den tjocke?
- Den ni föredrar. - Ingen av dem.
Och inte er heller.
Logi, mat, öl...och lite respekt.
Ditt engelska as!
Så det var på ett sånt här ställe du föddes?
Avlades, möjligen.
De reser kanske en staty över dig.
"Oäktingen Dick Sharpe." Jag tror inte det.
Jag går ut och tar lite frisk luft.
Jag stannar här och ser till att ingen gör den lilla damen illa.
En sån gentleman du är.
Kan du inte sätta dig här?
Matt Truman.
Hej, Dick.
Vänner?
Låt bli det där. Släpp kniven!
- Godkväll, major. - Godkväll, Dan.
- Ska jag skjuta honom åt er, sir? - Nej.
- Vad gör du här? - Jag följde efter från värdshuset.
- Vad gör du här i Yorkshire? - Söker arbete. Som resten av armén.
Men det finns inga. Sen hörde jag att ni var här.
Han rider omkring med de feta herrarna och mördar de fattiga.
Det här är Matthew Truman - en barndomsvän.
Ödet förde oss kanske samman, men du är inte min vän.
Du var en bråkig liten skit på den tiden, precis som nu.
Det var här jag växte upp, Dan.
- Här lärde Matthew mig att slåss. - Ja, tyvärr. Annars kunde du dött.
Då hade du inte tagit betalt för att slå ner folket du kommer från.
Vill du ha arbete så kan du få en plats i kavalleriet.
I nio år slogs jag för kung och fosterland...
Vad fick jag för det?
- Jag har fått nog av uniformer. - Som du vill.
- Stick iväg nu. - Tror du att vi är kvitt nu?
Du dödade min häst, din jävel. Så du står i skuld till mig.
Hör du, trashank. Vill du ha ett hederligt arbete, så följ med mig.
Gå, då! Du är inte iden jävla armén längre.
Stick hem till London, Dick Sharpe. Tillbaka till adeln.
Har skapar du bara elände - för dig själv och andra.
Res tillbaka!
- Ett brev, sir. - En räkning, menar du.
Lägg det där.
Jane...
Det finns många stugor här, Richard. Flytta in i en av dem.
- Har ni inte folk boende i dem? - Lathundar allihop. Jag vräker dem.
Ta hit din fru. Hon kan behöva andas lite Yorkshireluft.
Är hon inte van vid soldatlivet? Bond Street och balklänningar, va?
Jag ska ha bal här, så bjud in henne till den. Vi ska fira freden.
Ärofulla segrar, bragder i utlandet, etcetera.
Man måste visa att man är med i klubben.
Gamla pengar. Sir Percy Stanwyck och såna.
De kan inte ens pissa utan betjänt. De vill se mig i rännstenen igen.
Mina pengar betyder allt, och att jag är bättre än de - precis som du.
Du kämpade dig upp från ingenting. Inte sant?
- Vad vet ni om Matthew Truman? - Vad vet du?
- Jag hörde hans namn i stan. - Priset på hans huvud är 1000 pund.
Vill du ha 1000 pund, så haffa den rackaren.
- Vad har han gjort? - Han är traktens värsta uppviglare.
Han kan stänga ett väveri bara genom att visa sig.
Han borde hängas. Ordnar du det, så dubblar jag belöningen.
Saunders är föreståndare i mina väverier. Han rapporterar allt mig.
- Fram med det. - Ett möte i Adcocks lada, sir.
Det är säkert Truman. - Var är Wickham?
- Han är redan på väg dit, sir. - Bra.
George tar kanske hem belöningen.
- Är ni fortfarande hungriga? - Ja!
- Gråter era barn på nätterna? - Ja!
Jag ska berätta en saga som lugnar dem. Den handlar om ett lagförslag.
Ett förslag till parlamentet från prinsen av Wales.
Vad var det för förslag? Vill han lindra folkets lidanden?
För att visa att han bryr sig?
Nej. Han ville ha anslag för vin.
Till ett års förbrukning.
Hur mycket pengar ville han ha?
2000 pund.
Två tusen.
Säg mig, ni som måste föda era familjer på åtta shilling i veckan...
Hur många års arbete krävs för att betala för vinet?
Efter 100 års arbete skulle det fortfarande inte vara betalt.
De rikas girighet ökar eländet för de fattiga.
Så kommer det att förbli tills vi talar med en röst...
...och står enade.
500 tunnland...
- Är det lika stort som Kent? - Nej, sötnos.
Men det är stort nog.
- Gud välsigne faster Tabatha. - Nu är vi rika.
- Nu kan vi köpa ut Richard. - Ja...
Jag antar att vi kan låna på...
Advokaterna råder mig att fara dit genast.
- Då följer jag med dig. - Resan är lång och mödosam.
I motsats till dig har jag rest med armén över halva Europa.
Jag betvivlar inte att du är tåligare än jag.
Men jag är rädd att fastigheten är lite vanskött...
...och vi kommer inte att vara långt från Sharpe.
- Är inte han i Yorkshire? - Lancashire ligger strax intill.
Strax intill... Jag som trodde att vi skulle slippa honom.
Men...
Inget gott som inte har nåt ont med sig.
Richard skulle aldrig ha kommit på nån sånt.
Icke desto mindre... Jag tänker följa med dig.
Var det här du...?
En brand - ett år efter att jag tillträdde här.
Möjligheterna att spåra er mor förstördes nog i branden.
In med er nu!
Även om vi inte lyckas hitta handlingarna...
...så skulle ni kanske kunna hålla ett tal.
Ett tal för barnen, sir.
Från en pojke härifrån som har lyckats här i världen.
En som till och med är berömd.
Det vore fint. Säg ett par ord till de små oäktingarna-
-och sen går de i dina fotspår. Allihop blir hjältar.
I så fall blir hälften sjukliga och resten dör innan de blir 20.
De bästa dör först. De som är modigast.
Jag ville se era arkiv, inte hålla tal.
Jag beklagar.
Richard!
Det är väl du? Du minns väl mig - Sally Bunting?
Jag arbetade i köket. Jag sydde dina kläder.
Du stack och jag stannade.
Jag visste att du skulle komma tillbaka, Richard.
Sal? Bunty?
Bunty, ja. Du och Matthew kallade mig det.
- Träffar du Matthew? - Jag vet vad han gör för folk här.
De tycker att han är en hjälte. Det tycker jag också.
- Ni kan bli vänner igen! - Det kan vi aldrig bli.
Träffar jag honom igen så tänker jag gripa honom.
Förlåt, Sal. Det här är min vän fanjunkare Harper.
- Sally Bunting. - Trevligt att träffas.
Mr Whitbread brukade läsa högt om er i tidningen.
Vittoria, Talavera, Badajoz, Salamanca...
- Jag visste inte vi var omskrivna. - Du kan ju inte läsa.
Han är en grym och hånfull man, miss Bunting.
Jag som tog honom oskadd genom alla blodiga strider.
- Så du är kvar här? - Ja, jag är husmor nu.
Varför kom du hit?
Jag vill veta vem som lämnade mig här.
Det kan finnas ett sätt. Jag kan försöka.
- Det är inget besvär, Richard. - Tack, Sally.
Han förtjänar inte nån av oss, miss.
- Jag gav damen lite bål. - Vilken dam?
Hon var trött efter resan. Hon ville vänta i ert rum, sir.
Säg till om ni vill ha nåt mer.
Major Sharpe...
- Är ni förvånad? - Ja.
Och glad, antar jag.
- Varför är ni här? - Det här rummet, Richard!
Det är inte särskilt rymligt.
- Varför har ni kommit hit? - Jag är orolig för er, vad annars?
- Varför är ni orolig för mig? - Er fru blir betäckt av en annan.
- Jag har hört om Rossendale. - Han var er vän, trodde jag.
Ni har väl inte rest så långt för att berätta det?
Kanske kom jag bara för att få träffa er.
Det tror jag inte på. Mylady kan få vem som helst.
Mylady gjorde en gång sitt val, men mannen vände sig bort.
- Vet ni varför ni är här? - Jag lydde order.
- Det var Rossendale. - Rossendale? Varför skulle...
Han ville få bort mig från London.
Så att han skulle få njuta av mina pengar och min fru ifred.
Glöm det där nu.
Jag är ledsen.
Har ni fallit för en annan tjänsteflicka?
Det finns en annan kvinna.
Vad heter hon?
Lucille Maillot. Hon har en gård i Normandie.
- Hennes bror dödades, så... - Av er.
- På grund av mig. - Sen tog ni gården och henne.
Så ridderligt.
En fransk flicka! Det uppskattas säkert på kungliga hästgardet.
- Kriget är över. - Och ni är trogen Lucille.
Så rörande.
Lady Anne...
Du måste snygga till uppfarten.
Ja, och så ska jag låta plantera ask och ek.
Ja, det blir mycket elegantare.
Som väntat är det mycket som behöver göras.
Det är därför vi är här.
Ni är tidiga. Jag väntade inte er. Vem är den här kvinnan?
Det här rummet kan bli fint. Är inte fönstret mot söder?
- Nej, mot norr. - Norr, då.
Det kan ändå bli fint.
- Hur långt är det till lord Parfitt? - En timmes ritt. Inte långt.
Men vi kan inte åka dit eftersom Richard är där.
Jag tror inte...
Det här räcker inte för att betala Richard.
Det kan finnas utvägar.
Och till dess kan vi inte visa oss där Richard är.
Vi måste fly från honom resten av våra liv.
Är det inte så?
Jag ska be mrs Trent att tända några ljus.
Richard! Richard, min vän.
Se glad ut, det är ingen begravning.
Det har frågats efter dig.
- Lady Anne... - Major Sharpe...
MyladY---
Kapten Wickham säger att ni ska lära hans män stridskonst.
Nej, jag är bara här, egentligen.
Ni borde kanske be kapten Wickham att lära er lite fredskonst.
Konversation, till exempel.
Major Sharpe...
- Jag har fler nyheter till er. - Vad då?
- Dansar ni inte? - Nej.
Ni borde lära er. Jag tror säkert att Lucille tycker om att dansa.
Berätta nu.
Rossendale är här.
Inte här. I närheten. Parfitt säger att han har ärvt ett gods.
- Är han där nu? - Ja.
Med sin älskarinna - mrs Sharpe.
Jane...
Var ligger det?
- Bra, John! - Fin uppvisning, Parfitt!
Han vågar säkert inte ställa upp mot en soldat.
George Wickham klarar av vem som helst.
- Även major Sharpe? - Ja då.
Varför inte? - Richard!
- Var är du? - Sir, jag är inte rätt man...
- Du är väl inte rädd för George? - Nej, sir.
Kom igen, då! Ge spolingen en läxa.
Han har inget att lära av mig.
- Då är ni rädd. - Jag ser svärdet som dödligt.
Vi ber er inte att döda.
Försök, major Sharpe. Ni kan inte ens nudda mig.
Mycket bra! Låt mig gratulera.
Vad gjorde ni under slaget vid Talavera? Ni dansade.
Ni dansade och viftade med värjor.
Mycket tjusigt, sir.
Vilken gammal fjant.
Har du haft en trevlig kväll?
Rossendale äger ett gods i närheten. Hitta det.
- Är det så klokt? - Hitta det, sa jag.
Richard, du borde inte bo här.
Inte du heller, Patrick. Det är gudlöst. Bara fylleri och synd.
Jenny, snälla du.
Jag ville flytta, men major Sharpe ville dricka mer...
Ni måste flytta till änkan Beavan -i kväll.
Hade du nåt att berätta?
5 april 1812.
Förtrupperna bröt sig igenom i Badajoz.
Vi trampade inte på nåt annat än lik.
De täckte marken.
Läste mr Whitbread om det för er, Sally?
Rossendale!
Jag trodde att ni aldrig skulle komma. Välkommen!
- Jag kom så fort jag kunde. - Det här är George Wickham.
Han ledde mitt kavalleri innan Sharpe kom hit.
Han är inte så skicklig som ni sa. George slog honom i går.
- Menar ni att ni slog Sharpe? - Lätt, sir. Hjärna slår muskler.
Sluta skryta, George.
Kom in och berätta om godset som ni charmade till er.
Huset är försummat. Men det är trevligt och rummen är bekväma.
Hus kan man alltid riva. Hur ser marken ut?
- Många bönder som betalar arrende? - Nej, det är mest hedar.
Men det finns möjligheter -för industriverksamhet.
Det förvånar mig att ni vill smutsa ner er med en industri.
- Andra har ju industrier. - De måste byggas upp.
De byggs med mycket pengar och mycket arbete.
Marken är säkert en god säkerhet.
Se på mitt bibliotek här...
Latin, grekiska, Homeros, Tacitus... Alltihop.
Tror ni att jag byggde upp samlingen bok för bok?
Jag köpte allt av en bankrutt baronet.
Samma sak med väverierna. Det tog tio år innan det första gav vinst.
Jag kände att jag aldrig skulle bli rik.
Så jag började köpa andras väverier.
- Även om de inte ville sälja! - Varför sålde de då?
Det finns metoder. Sen fick jag arbetarna att arbeta hårdare.
Och om de bråkar så finns George eller er man Sharpe att sätta in.
Vill ni ha del av den kakan, lord Rossendale?
Jag är ute efter snabba vinster.
Så ni behöver pengar? Så är det i London.
- Jag måste köpa ut Sharpe. - Varför då?
Han misshandlade sin fru. Han försummade och slog henne.
Hon stod inte ut och rymde. Jag tyckte synd om henne.
Ja, jag tyckte synd om henne.
Han hotade oss och låtsades hysa en kärlek han aldrig visat.
Han krävde pengar. Jag ordnade den här posten, men han kräver mer.
Jag hjälper gärna till, Rossendale. Hur mycket vill Sharpe ha?
-10000 pund. - Frun måste vara nåt extra!
Ni skickade hit Sharpe för att bli av med honom.
Då dör faster Tabby.
- Förbaskat opassande! - Jag tänkte inte på det, sir.
Nåväl, John... Mrs Sharpe...
Hurdan är hon egentligen?
De verkar gilla oss. Här behöver inte upprätthållas nån ordning.
De behöver ett mål mat. Vad gör vi här?
Jag bad dig inte följa med. Passar det inte, så stick.
Jag behöver pengarna, så jag stannar.
Kriget är slut. Gud bevare konungen, etc.
Vi hoppades att Europa skulle öppna sig.
Vi hoppades att damerna i Paris skulle bära tyger vävda av er.
Det har inte blivit så.
För det finns inga pengar i Paris. Inte heller i Madrid eller Berlin.
Inte nån annanstans heller!
Major Sharpe tog kanske deras pengar.
Vi borde kanske fråga honom.
Summan av kardemumman är att det är hårda tider.
Vi måste göra svåra val. Och jag måste göra följande val:
Ska jag avskeda folk...
...eller ska jag sänka lönerna?
Det verkar bättre att alla får mindre än att några inte får nåt alls.
Det är mitt val: Veckolönen sänks från åtta till sju shilling.
Jag vet att det blir svårt, men så är det.
Jag kan knappt föda min familj med åtta shilling. Hur blir det med sju?
Jag är ledsen, Sam West, men vi måste dra åt svångremmen.
Ni har väl inte dragit åt svångremmen?
En sista sak: Jag har hört rykten om möten i stan.
Möten som leds av en efterlyst förrädare.
En bråkmakare: Matthew Truman.
Mötena är olagliga.
Blir det fler så ingriper major Sharpe-
-och fängslar alla deltagare.
Var ligger Rossendales gods?
- Du borde inte bege dig dit. - Säg var det ligger.
Welling Park. En dryg mil härifrån. Du är galen!
En man är utanför. Jag är inte inne!
Säg att ingen är hemma. Skicka iväg honom.
Det är ingen hemma.
Öppna.
Öppna. Annars slår jag in den.
- Var är han? - Han är inte här.
- Säg var han är. - Han är ute och jagar. Jag lovar.
Jag ska inte göra dig illa. Bara honom.
Vad gör du här, Jane?
Jag följde med John hit. För att se Welling Park.
Hur är det att vara en lady?
Jag trodde att mina pengar skulle räcka till nåt bättre.
John ärvde det här. Han har inga pengar.
Han har mina pengar. Jag vill ha tillbaka dem.
De är slut. Det mesta är slut.
Det får han ordna. Han kan ju sälja det här.
Varför, Jane?
Varför gjorde du det?
Jag trodde att du...
Jag trodde...
Du höll inte ditt löfte.
Du lovade att inte slåss mer, men du duellerade.
- Sen lämnade du mig ensam. - Nej. Efter slaget var du borta.
Du for till London, tog en älskare och tömde mina bankkonton.
Jag är ledsen att jag bröt löftet. Men det du gjorde var värre.
Jane... Jag trodde att du älskade mig.
Om jag säger att jag gjorde det... Skulle allt bli bättre då?
Skulle du ta tillbaka mig då? "Rossendales hora."
Skulle du det?
Hälsa honom att jag var här och att jag kommer tillbaka.
Adjö, Jane.
Sir!
Folk samlas i stan. Truman är där.
Det är hårda tider, säger han.
Det blir lönesänkning, säger han.
Skulle han sänka sin egen lön? Självklart inte!
Han behåller samma lön.
Hans fickor förblir fulla. Hans mage förblir full.
De säger att tiderna är hårda för att kriget är slut.
Fråga då er själva: När var det goda tider?
Han är på torget.
Nå, sir?
Följ med.
Varför utkämpade vi då kriget?
Vilka var våra fiender? Frankrikes folk?
De störtade bara en grym, korrupt och kraftlös regim-
-och installerade en regering som brydde sig om deras behov.
Det där räcker för hängning.
Kriget återinsatte den grymma, korrupta och kraftlösa regeringen.
Ludvig kunde hämtas tillbaka från exilen i England-
-för att förtrycka sitt folk igen.
Han är så fet att han inte får plats i sin vagn.
Han är så kraftlös att han måste bäras. Det slogs våra soldater för.
Det var det de dog för.
Hälften tar position på den gatan.
När jag ger tecken går vi långsamt in på torget.
Det lämnar flyktvägar för Truman.
Jag täcker dem.
Folksamlingen ska komma undan, men inte Truman.
Han har nog saker att säga oss. Då kan vita honom.
Fanjunkare Harper, följ med kapten Wickham tillbaka.
Ta med hälften av karlarna till mig.
Mr Fosdyke...
Ta med häften av styrkan, runda torget och anslut till major Sharpe.
- De skulle gå direkt till honom. - Det gör de, i en cirkelrörelse.
Mr Fosdyke, om folk börja springa-
-så skilj dem från Truman. Är det förstått?
- Rebellen får inte komma undan. - Uppfattat Det blir roligt.
Släng ut dem. Störta dem!
Vi får varken fred eller rättvisa förrän vi har valt vår regering.
- Var är de? - Han beordrade dem till bakvägen.
Den jäveln...
Där är han. Grip honom.
Trupp framåt.
Nu kommer de. Tyranneriets verktyg.
Major Sharpe och hans muntra män.
Det räckte inte att förslava fransmännen. Nu är det er tur.
Vi måste hjälpa dem ut.
Bruka inte vapen! De här människorna är obeväpnade.
Flytta er mot sidorna, vänner. Slåss inte med dem!
Flytta er ut mot sidorna!
- Kalla tillbaka dina män. - Då flyr Truman!
- Strunta i det. Ni mördar oskyldiga. - De är inte oskyldiga. De är ju här!
Sharpe!
Det här är ditt verk!
Det duger inte.
Det duger inte alls.
Döda människor. Döda arbetare.
Dödade av mitt kavalleri. Vad ska hästgardet säga?
De anföll oss, sir.
Var är Sharpe? Skickade han hit dig för att ta smällen?
- Truman, då? - Han kom undan.
Grep ni inte Truman? Vad i helvete sysslade ni med?
Major Sharpe beordrade oss att rycka fram mot folket på torget-
-trots mitt råd att vi skulle koncentrera oss på Truman.
Det uppstod panik.
Mobben angrep mina män, en dödades. Vi fick försvara oss.
Tyvärr kom Truman undan under uppståndelsen.
- Så det var så det gick till? - Ja.
Jag fick precis höra de hemska nyheterna.
Skrämmande.
Sharpe hade ju befälet. Eller hur?
Han utdelade order.
Om hästgardet skickar hit en galning...
- Vad väntar de sig då? - Exakt, sir.
Det märkvärdiga är...
...att alla de fattiga dog för ingenting.
Truman är fri. Inte sant?
En efterlyst förrädare får gå fri.
Varför tror ni att det blev så?
- Det här är inte bra. - Och vem får skulden för det?
Ni...är inte önskvärda här.
Nu är vi här i alla fall.
- Förbannade mördare. - Det som hände var inte mitt verk.
- Det var era män. - Dan, säg som det var!
Håll er undan, annars kommer fler att dö.
Just det. Bland annat ni båda.
- Gå, Sharpe. - Nej.
- Då ger de sig på er. - Då dödar jag dem.
Och sen dödar de dig. Vad leder det till? Fler döda.
Och fler som hatar dig för att ha dödat deras bröder, fruar och barn.
Gå nu, när du har chansen.
Gå nu, förbannade mördare!
- Sätt fart. - Visa er inte här igen.
Ut med er, bara. Mördare.
Förrädare.
Jag som hade börjat tycka om det där stället.
- Vart tar vi vägen nu? - Sally Bunting hjälper oss kanske.
Vad hände på torget?
Jag gav order, men de åtlyddes inte.
Det var inte min avsikt. Jag försökte stoppa det.
Jag är ledsen.
Det är för sent nu.
- Jag är ändå ledsen. - Du borde ge dig av.
Din ånger räcker kanske inte för vissa.
De skär kanske halsen av dig en mörk kväll.
Det förvånar mig att du bryr dig.
Det finns mycket som du inte vet om mig, Dick Sharpe.
Och det här vet inte du om mig: Jag flyr inte. Jag ger mig inte av.
Då är du en envis dåre.
- Det var du som lärde mig envishet. - Jag lärde dig inte att bära uniform.
Men nu har jag det. Jag hörde vad du sa om kriget.
Jag slogs för kungen, men framför allt för mig själv och mina vänner.
Och jag var bra på det.
Felet var att du slogs mot fel folk.
Det gör du fortfarande.
"Scarsdales frivilligkavalleri, under befäl av major Richard Sharpe"-
-"dekorerad med den franska örnen"...
..."omringade torget där ett i huvudsak lugnt möte hölls"...
..."och på Sharpes order gick man till angrepp mot folksamlingen."
"Trots varningar från sina underlydande"-
-"fullföljde Sharpe sin plan tills luften fylldes av de döendes skrik"-
-"och Keighleys gatstenar var fläckade av engelskt blod."
- Vad händer med honom? - Vet inte.
Hästgardet kommer att göra en utredning.
- Det är illa för Richard. - Ja.
Han kan bli avskedad.
Han får åtminstone lämna sitt uppdrag och flytta till kolonierna.
Bra. Då är han ur vägen för oss.
Han är en hedervärd man. Jag tror inte på tidningen.
Jag ångrar att jag har haft del i hans olycka.
När jag ser på dig, min älskade, så ser jag ingen annan utväg.
Jag skulle ha gjort likadant igen för att få behålla dig.
Finns det inget starkare än mjölk här?
Vet du inte att sprit är en styggelse?
Sally har nämnt det, några gånger.
Vad läser du?
- Jobs bok. - Det uttalas inte så. Jobs bok.
Han hade det inte lätt, gamle Job.
- Han hade bölder. - Ja, jag läste om det.
Och det här:
"Jorden är given i de ogudaktigas hand"-
-"och en slöja sätter han för dess domares ögon."
Väldigt muntert.
Jag trivs inte med att stå på fel sida, Pat.
"Människan blir född till olycka, som eldgnistor måste flyga mot höjden."
Han tänkte på oss.
Jag vill ha en gravsten till mors grav. Jag betalar.
Hon är värd mer än ett gammalt träkors.
Det fanns inte pengar till mer.
Vem tog hand om Lizzie Sharpe när hon bara söp?
Vem vårdade henne? Och vem väntade i 20 år på dig?
Nu önskar jag att du inte hade kommit tillbaka.
- Jag borde ha förstått vad du gjorde. - Inte bara jag. Matt Truman också.
Det var inte bara dig Lizzie lämnade utanför dörren.
Han är din bror! Jag såg det i papperen innan de brann upp.
Men... Vi slogs ju alltid.
Ja, och jag särade på er.
- Vet han om det? - Javisst!
Han begravde ju henne.
Jag ville säga det till dig, men du var så fientlig mot honom.
Jag ska ordna en gravsten, men...
...du måste säga vad det ska stå på den.
- Förlåt, Rickard. - Det behövs inte.
Du gjorde rätt som sa det.
- Var är Truman? - Det vet jag inte.
- Vi vill ha tillbaka våra rum. - Major Sharpe...
- Vad vill du, Hagman? - Jag vill tala med major Sharpe.
Tala, då.
Vi borde ha förstått bättre. Vi förhastade oss.
Det var många som bara såg kavalleristernas svärd-
-när ni och fanjunkare Harper ingrep.
Det som hände var illa, men det var fel att tro att ni var inblandad.
Alla är nog inte lika lätta att övertyga som du.
Men tack.
Kan du göra mig en tjänst?
- Ja, sir. - Leta upp Truman.
- Jag vet inte... - Jo, det vet du, Dan.
Jag vill bara tala med honom.
Säg till honom att komma till hans mors grav.
- Hans mor? - Ja, sir.
- En flicka på barnhemmet sa det. - Hon dog säkert i syfilis.
- Det verkar så. Syfilis och gin. - Det är damer närvarande här!
Det bästa är att Sharpe inte är den där kvinnans enda oäkting.
Va? Vem mer?
Matthew Truman.
Truman? Är Truman bror till Sharpe?
Kanske halvbror. De har knappast samma far.
Lizzie Sharpe var väldigt ombytlig med sina känslor.
Så den modige major Sharpe är bror till en brottsling?
Det var ju passande.
- Tycker inte ni det, Anne? - Mycket passande.
Det är mer än passande. Det var därför han lät Truman komma undan!
- Det verkar så, sir. - Verkar? Det är så!
Och de lär träffas igen. Broderskärlek, etc.
Då gör han sig skyldig till medhjälp-
-vilket ger honom förvisning, minst.
Det betyder att kråkor kommer att hacka ut ögonen på honom.
Frågan är... Var kommer de att träffas?
Kom in med det!
Var vill ni ha det, sir?
Förbaskat...
Varför har ni kommit hit?
Ert uppförande har inte förbättrats.
Inte min belägenhet heller. Vad vill ni?
Jag tänkte varna er, men ni vill ju inte lyssna-
-så jag får ge er information i stället.
Vet ni att det bara är Parfitts väverier som inte bränns?
- Ändå är han den mest hatade. - Ligger Parfitt bakom bränderna?
Han vet vilka ägare som är svaga och hur de kan bli svagare.
Jag hörde också att Percy Stanwyck väntar på en ny ångmaskin.
Det är ingen hemlighet.
Men det är väl en hemlighet att den aldrig kommer fram till fabriken?
Den kommer att bli förstörd.
- Hur vet ni det här? - Folk anförtror sig åt mig.
- Annars kan dörrar göra det. - Så Wickham anförtror sig åt er?
Är ni svartsjuk, major Sharpe?
Nej... Varför berättar ni det här för mig?
För att ni kan göra nåt åt det.
Dessutom vill ni kanske förbättra ert rykte efter ert senaste slag:
KeighleY-
Tror ni på det där?
Wickham har mycket på sitt samvete.
- Men han har ert gillande. - Tror ni verkligen det?
- Jag har ögon. - Men ingen hjärna.
Det enda stället Wickham har kysst mig på är min hand.
Jag är glad att jag hade handskar på mig.
Jag är ledsen.
Ändå fortsätter ni med era beskyllningar.
Ni har aldrig sett ut som en gentleman, men förr uppförde ni er.
Förlåt mig.
De vet att ni är Trumans bror.
Skulle ni skämmas för att visa er med mig då?
Absolut inte.
Men sköt om dig, Richard.
Jag ska sköta om...dig.
Jag vill tala med din vän Matt Truman.
- Känner inte honom. - Jo då. Och du vet var han är.
Nej, det vet jag inte.
- Var är Truman, Sal? - Jag vet inte.
Snälla ni...
Jag tar den här. - Dövar du samvetet?
Kanske det. Kanske ditt också.
Varför berättade du inte det?
Du hade väl skjutit mig innan jag hade hunnit säga nåt.
- Det hade jag kanske. - En soldat i familjen...
Din mor hade dött av skam. Inte för att hon hade så mycket av det.
- Visste hon inget om mig? - Om den berömde major Sharpe?
Nej, ingenting.
Vår mors tillvaro kretsade kring ginflaskan.
England var inte som du trodde, va?
Jag tänker ta strid med Parfitt. Jag ska stroppa en av hans planer.
Då byter du sida, och vi är få på den här sidan.
Och det går inte att byta tillbaka.
- Jag är van vid dåliga odds. - Jag också.
Jag tar emot dig med glädje.
Välkommen hem, min bror.
Kavalleriet!
- Sally... - Glöm henne. Följ efter mig.
Sergeant, ta hälften av styrkan till vänster. Jag vill ha Sharpe!
Spring!
Sharpe!
Vem är det?
Daniel Hagman. Major Sharpe bad mig fråga dig en sak...
Varför skickade du soldaterna efter honom?
Jag försökte...
Vem gjorde det här?
Saunders gjorde det. Jag försökte hålla tyst.
- Jag klarar mig. - Nej. Låt mig se på dig.
- Är major Sharpe oskadd? - Oroa dig inte för honom.
- De är ute efter honom nu. - Han är van vid sånt.
Han har en del saker att ta itu med.
Och jag skulle tro att den förbannade Saunders är en av dem.
Vad tänker du på?
På Matt Truman, kanske?
Nej-
Både ja och nej.
Jag tänkte på Lucille.
Undrar om Matt hade tyckt om henne.
Jag tror att han hade det.
Det verkar som om du längtar hem.
Ja, jag vill åka tillbaka. Till Normandie och gården.
Det är en riktigt tjusig kvinna, den där Lady Anne.
Det är Ramona också, Patrick.
Vakta din tunga. Annars skär kanske nån av den.
Vi gör upp våra mellanhavanden. Sen ger vi oss av härifrån.
Jag till Frankrike och du till Irland.
Ja. Det skulle vara härligt.
Sir... Nu har ni en orätt till att hämnas.
Skål för Sharpe...
Romantikern som frisläppte denna underbara kvinna...
...för oss att beundra.
Jag instämmer. - Ni är lika underbar som pengar!
Höj ditt glas, Johnny. Du har snart råd med fina viner.
Synd att lady Anne inte kunde vara med.
Hon skyllde på huvudvärk.
Men jag misstänker att det berodde på rädsla för att bli...
...överglänst av er, kära ni!
- Kapten Wickham. - Lugn, George.
- Är inte Anne förtjust i dig? - Jag är för prydlig.
Hon föredrar att ligga på en avskrädeshög.
Antagligen med den där skurken Sharpe!
Nu skålar vi igen.
Skål för Sharpe den laglöse för att han serverade Truman åt oss.
Måtte han snart dingla bredvid honom i en galge!
- Ursäkta... Förlåt. - Det är ingen fara.
Rossendale, du får ett av mina väverier för den här skönheten.
- Jag varnar er, sir. - Lugna ner dig, George.
Gör halt! Rossendale har snart ett eget väveri.
- Med hjälp av sir Percy. - Ursäkta mig, mina herrar.
Skål för rykande väverier...
...och ett framgångsrikt liv.
- Jag ska döda honom. - John... Var inte så...
Han förolämpade dig, den fulla spolingen!
Han är full och han är en spoling.
- Jag bryr mig inte om det. - Jane...
Ingen ska få se på dig och tilltala dig så där. Jag accepterar inte det.
Jag lämnade Richard för att han slogs utan anledning.
Ska jag behöva lämna dig också?
Vi fick det vi behövde av Parfitt. Vi kan strunta i honom nu.
Är det inte bättre än att göra honom till en fiende?
Jane... Vad skulle jag göra utan dig?
Det undrar jag också ibland.
- Nån ringde. - Det var jag.
Gå och torka upp där inne.
Kom in.
Anne!
Vad är det? Tröttnade ni på Parfitts sällskap?
Jag ville inte stanna för länge. Jag har ett meddelande till er.
Ännu en inbjudan till en långtråkig middag?
- En varning - om ångmaskinen. - Vad då?
Ni behöver inte göra det. Vi är inte i armén nu.
- Vi vet att vi inte måste. - Ni riskerar hängning.
- Det har inte hindrat oss förr. - Vad skulle vi annars göra?
Vi kunde ha tagit några glas - med en villig flicka.
- I en gåsfjädersäng. - Just det.
Det är bättre att ladda först.
Nej, gör det inte...
Var det så Sally Bunting sa?
Låt honom vara, Pat. Han är min.
Tillsammans...
...eller en i taget?
Jag kan ta er när som helst.
Ge då mig den äran först.
Första regeln vid strid: Stå på fötterna.
Andra regeln: Uthärda smärtan.
Kavalleriet!
Det är inte kavalleriet. Det är dragoner.
- Vad är det här, Sharpe? - De överföll oss i mörkret.
- De dödade kuskarna... - De anföll först.
Jag har ögon att se med! Maskinen är skadad och mina män är döda.
Och jag ser er och era banditer med blodiga händer.
Just det, sir. Om ni beordrar honom att släppa mig...
Tyst! Jag talar ju till er.
Just det, ynkrygg. Ni och era blodtörstiga rövare!
Major Sharpe, ni är i er fulla rätt att avsluta det ni påbörjat.
Gör slut på honom. Ni har skäl nog.
Han har gjort mer än nog för att bli hängd.
Jag vill inte besudla mitt svärd.
- Percy, vad är det här? - Jag vet vad du sysslar med!
Försvaga och köp ut.
Och kan du inte köpa, så bränn ner.
Tilltala inte mig Percy, din knöl!
Så jag var ditt nästa offer?
Mina män skulle slaktas, min maskin skulle förstöras...
...och sen skulle du ta över mina väverier. Men så blir det inte.
I stället får du sitta och ruttna i din cell och ångra din girighet.
Sir Percy, jag protesterar. Jag vet inget om maskinen.
Om arbetare har skadats, så kan jag kompensera er.
Jag vill inte höra mer. - Major Sharpe!
- Hade ni några krav, sir? - Ja.
Ni, sir Willoughby... Ni ska skriva ett brev till kungliga hästgardet.
Skriv vad som hände på torget i Keighley.
Redogör för kapten Wickhams roll-
-och ge den skyldige skulden för dödsfallen.
Är det förstått?
Och ni, mylord...
Ni ska se till att jag frikallas från uppdraget i Scarsdales kavalleri.
- Jag vet inte om jag kan. - Ni såg ju till att jag hamnade här!
- Jag ska göra det. - Förövrigt har ingenting ändrats.
Förstår ni?
- Tack, sir. - Tacka min son, Sharpe.
Begrav honom djupt, Sally. Utan gravsten.
Parfitt kan försöka gräva upp honom.
Det blir kanske snart andra tider.
Ja, kanske. Men nu ger du dig av och glömmer oss i 20 år till.
Jag glömmer inte dig, Sally.
Jag vill be dig om en tjänst, Richard.
Tror du att jag gör dig tjänster?
Om du sätter nåt värde på det vi hade.
Värde...
Värdet på det vi hade är 10000 guineas.
- Är pengar allt? - Bara för dig, Jane.
När du träffade en adelsman lyfte du på kjolen och la dig på rygg.
- Vad vill du? - Kräv inte att han säljer godset.
- Han har lovat mig det. - Han gör det inte.
- Då dödar jag honom. - Om du inte lämnar honom i fred...
...så blir du inte frikallad från ditt uppdrag.
Då överger du din post, och då griper de dig.
Herregud... Han är mer rädd för dig än han är för mig.
Säg mig, Jane... Är det det här livet du vill ha?
- Med en sån man? - Som man bäddar får man ligga.
Det är bekvämt nog.
Han skriver brevet om du lämnar oss i fred.
Brevet är inte viktigt. Jag vill ha pengarna han stal från mig.
Pengar som jag riskerade mitt liv för.
Det går inte. Vi var gifta. Pengarna var lika mycket mina som dina.
Om du förföljer honom, så ser han till att du svartlistas.
Du kan du inte göra karriär.
Det är inget krig, så jag har ändå ingen karriär.
Eftersom han inte håller sina löften är det lönlöst att tala med honom.
Får jag syn på honom så dödar jag honom.
Du får aldrig chansen. Nej, det är inget krig. Så du behövs inte mer.
De vill gärna bli av med dig.
Du är en relik. En belastning.
Eller ännu värre...
Du är ett djur.
Det enda du kan är att döda.
John behöver inte svärd för att vara en man. Han räddade mig från dig.
Han är 100 gånger mer man än du.
Han kan uttrycka sig. Han kan leva.
Och han vet hur man älskar.
Din mor var en hora och du föddes i rännstenen.
Det är där du hör hemma.
Irland, Pat?
Ja. Irland.
Vackrare kvinnor, snabbare hästar och lite vettiga samtal.
- Hur gör du, Dan? - Jag har ingenstans att ta vägen.
- Jag har fått smak för ölen här. - Inte bara ölen, väl?
Ta hand om henne.
Lycka till, Dan. Lycka till, min vän.
Var rädda om er.
Du vet väl vad de säger?
"Vive la France!"
Översättning: Per Ewald PrimeText International AB, 2008
Textadmin: www.primetext.tv, 2008 PrimeText International AB